Lucas! Kom igen. Det är jag. Öppna.
Jag är ledsen jag är sen men jag kunde inte komma ifrån. Är du där?
-Hej. -Hej.
Letar du efter Lucas?
Nej. Jag kommer tillbaka senare.
Han borde vara här. Bilen är parkerad både på hans och min plats.
Du kan hälsa honom att de vita linjerna faktiskt har en funktion.
Jag var tvungen att parkera på gatan igen.
Lucas!
Lucas?
Kan någon hjälpa!
-Han låg bredvid sin bil. -Berätta igen vad som hände.
Hallå?
Ja. Det här är Melinda Gordon.
Visst minns jag dig.
Lucas? Jag är ledsen.
Ja, okej.
Tack.
-Okej. Underligt. -Vad var det?
En kille från min skola, Lucas Marston, är död.
Du har inte pratat om honom. Var det en god vän?
Nej. Inte alls.
Så varför blev jag nyss inbjuden till hans begravning?
-Där är hon. -Hej, Haylie.
-Är hedersgästen här än? -Nej, jag ser inte honom.
Men vissa kollar mig ifall jag har sett något.
De kollar bara in dig. Fem killar hittills har sagt hur vacker du är.
De menar hur mycket jag har förändrats, förutom en sak.
De bjöd dig säkert för att de minns och gillar dig.
Jag var hon som pratade med döda människor, okej.
Jag kallades missfoster, knäppis och favoriten - Meloony Gordon.
Klatschigt, men inte just då.
Trist. Men varför är vi då här?
Lucas verkade vara trevlig, även Grace men igen...
De var för upptagna av varann för att vara elaka.
-Vem är Grace? -Den söta blonda.
Hon som fick ett kyligt mottagande av Haylie. De brukade vara vänner.
-Haylie var Lucas flickvän emellanåt. -Du kände ju inte dem.
Jodå, jag kände dem. Alla gjorde det.
De var innegänget.
Supervackra och alla bästa vänner.
Gå. Vi går.
Det ser ut som om Grace är med Ryan nu.
-Honom känner jag. -Va? Hur?
Han är kirurg på Grandviews sjukhus.
Vilken besvikelse! Någon som verkar kunna bli något och lyckas.
Jag hade visst rätt i varför jag blev bjuden.
-Melinda. -Grace, hej.
Du har väl träffat min man Jim, eller hur?
-Ja, hej. -Jag har en tjänst att be dig om.
Om ni är på väg tillbaka till Grandview, kan du åka med mig?
Jag ringde för att... Du sa i skolan att du såg spöken?
Det har jag aldrig sagt. Jag säger det inte nu heller.
Men tror du att du kan se dem, de döda?
-Har du sett Lucas? -Nej.
Hur är det att vara hemsökt?
Är de alltid där eller kommer de och går? Vad kan de göra mot någon?
Du menar mot dig.
Jag hittade honom...
...det fanns blod, inte bara på platsen där Lucas kollapsade...
Jag såg hur det ströks över bilrutan. Jag vet att det låter konstigt.
-Jag är så nervös. -Grace.
-Gud. Vad vidrigt. -Mår du bra?
Rättsläkaren sa att Lucas hade varit död i flera timmar när han hittades.
Men jag såg blodet uppkomma.
Sedan dess har jag känt något omkring mig.
-Jag kan inte beskriva det. -Du behöver nog inte göra det.
För... du känner igen känslan?
Ja. Ganska väl.
Översättning: Desire www.Undertexter.se
Spöket smetade ut sitt eget blod för Grace att se?
Ja, Eli. Du har ju sett dem förflytta omkring saker.
Principen är densamma.
-Och det kastade sig mot vindrutan? -De spelar ibland upp händelseförlopp.
Om jag nu ska höra spöken kan jag lika bra få hela bilden.
Det förvånar mig, de flesta i din situation skulle bara...
Vi som dött och kommer tillbaka med bonusförmågor? Känner du så många?
Jag skriver böcker om mindre coolare saker än det som sker i mitt huvud nu.
Missförstå mig inte. Det här med spöken är rätt läskigt emellanåt...
Men det här parapsykologiska är verkligen en upplevelse.
-Jag är glad att höra det. -Hur kan jag hjälpa dig?
-När ett spöke kommer tilll dig... -Nej, jag menar dig.
-Invig mig, hur lär jag mig annars? -Kan jag använda din dator?
Tänk att Hamilton High var en förskola för toppuniversiteten?
-Efter Yale var han i skidbranschen. -Han var liftskötare.
-Han sysslade med fastighetsutveckling. -Hans pappa äger en fastighet.
Han var visst vaktmästare.
Om du vet så mycket om spöket varför läser vi minnesartiklar?
Lukas bakgrund är en startpunkt. Sanningen är att jag inte såg spöket.
-Bara det kan säga en del. -Proppfull med antioxidanter?
Nej, tack.
Du tror att spöket miss populär mejade ner var någon annan?
Nej. Det finns alltid en koppling men om spöket på vägen var Lucas...
Varför var han inte på sin egen begravning?
-Och sög åt sig alla vänliga ord. -Ja, något sånt.
Orden var kanske inte vänliga. Kalla mig knäpp men när en frisk-
-begåvad men underpresterande 29- åring faller ihop då misstänker jag...
Droger. Jag har inte sett provsvaren men allt säger att det var en överdos.
Grace, gör inte det här. Vi har inget att känna oss skyldiga över.
-Vi vet vad vi gjorde. -Jag måste tvätta mig.
-Men vi får prata. -Nej, inte om det här.
Mer ljus, tack.
Kan någon ta bort den där ur mina ögon, tack?
-Mår du bra, dr Hellar? -Ja.
-Varför avslutar du inte? -Visst.
Klipp av och lägg om det.
-Vi är klara. -Bra jobbat, allihop.
Vad fan? Såret är stängt. Varifrån kommer blodet?
-Vad händer? -Jag hämtar dr Dugan.
Ryan kom rusande. Det var visst blod överallt.
-Vad hände? -När kirurgen kom var allt bra.
-Patienten mådde bra. Blodet måste betyda något.
Tack. Kan du låta bli att gå till jobbet?
Lika mycket som jag skulle vilja skolka så måste jag gå.
Du glömde ditt papper. Vänta. Sätter vi in en spis i barnkammaren?
Det är till garaget. Vi kan göra om det till gästrum.
Till en inneboende barnvakt eller till våra mammor.
En bra idé men att göra om det nu är väl lite förhastat?
För att jag inte blir gravid?
Nej, nej. För blir du det så har vi ändå nio månader på oss.
Låt mig ta hand om det och fundera på det, okej?
Okej, visst.
Lucas död tog oss hårt, det måste jag säga.
-Men händelsen på sjukhuset... -Jag tror det var ett spöke.
Har du känt något underligt efter Lucas död?
-Spöken. Vi pratar om spöken med... -Ryan, jag bad Melinda om hjälp.
Ett stygn måste ha gått upp. Jag gjorde ett misstag. Det händer.
Jag har varit stressad.
Jag jobbar galna timmar och min bästa vän från skolan har precis dött.
Så du och Lucas stod fortfarande nära varann?
Allt var bra.
Jag kan dricka mitt kaffe och fortsätta mitt liv, jag inte är rädd för de döda.
Men du kom till mig...
En oskyldig person förlorade blod då du har något oklart med någon.
-Vem annars än Lucas? -Jag vet inte vem det är.
Då spöken inte avslöjar sig så har de en anledning.
Antingen döljer de något eller har ett uppdrag, som att plåga dig.
Försök att säga det som om du inte gillar det?
Det gör jag inte... jag tycker inte om att se spöken dröja sig kvar.
Men det är vad de gör när de försöker avsluta något.
Du kastar ut ett rätt stort nät där.
Jag vet inte vad Lucas gjorde när han borde ha byggt en karriär, ett liv.
Vill du veta det? Fråga Haylie.
Hon stannade kvar länge nog. Allt jag vet är att han tog en överdos.
Vill du veta vad han inte avslutade, vad sägs om allt?
Han har ingen att klandra förutom sig själv.
Herregud!
Du blöder.
-Ryan. -Jag behöver fler servetter.
Vad var det där?
Du hittade honom. Du var där när polisen kom.
Är de säkra på att hans kropp inte hade flyttats?
-Vad pratar du om? -Grace, vi går. Det räcker nu.
Okej.
-Vi behöver inte din sorts hjälp. -Jag skulle inte vara så säker på det.
Hamilton high, 1998... Stort hår och stora drömmar.
-Det är väl inte du!? -Nej, men jag ska visa dig Lucas.
-Killen som dog? Han är så söt. -Ja. Dog eller blev mördad av sin vän.
Jag såg det i en syn men jag såg bara delar av historian.
Den historian berättar inte Ryan?
Nej. Han är mån om att beskylla Lucas för sin egen död.
Han var knasig och tvivlade jag så skulle jag prata med Haylie.
-Jag har mina tvivel. -Något jag känner igen.
-Ringer du Haylie? -Skämtar du?
Tjejen var så pefekt i skolan. Hon skulle aldrig prata med mig.
Du är väl inte fortfarande rädd för den populäraste tjejen?
Knappast.
Eli är en väldigt erfaren sorge- rådgivare och han vill ju lära sig.
Han får tina upp isdrottningen.
Jag har ägnat en tredjedel av mitt liv som Lucas flickvän...
Om man räknar med alla våra uppehåll.
Till och med i döden, vem vänder han sig till? Grace.
Det är inte bara Grace. Lucas hemsöker även Ryan. Var de rivaler?
Lucas och Grace stod varandra närmare än dem de faktiskt låg med.
-Visste Ryan det? -Ja. De döljde inget.
De kunde sitta i telefon två timmar i sträck. Det var något sjukt över det.
Det hjälpte inte hans drogproblem.
Han tog ångestdämpande medicin men aldrig något annat.
Jag har behandlat många miss- brukare. De är väldigt hemlighetsfulla.
Han var inte alltid det.
Det har inte alltid varit så svårt för honom att vara lycklig.
Du låter som om något hände. Vad var det?
Jag önskar att jag visste.
Jag tror att Ryan och Grace vet.
Sista året i skolan åkte de iväg för att kolla in några college.
De var borta i fyra dagar och när de kom tillbaka så var Lucas inte densamma.
Haylie gav dig sina nycklar till Lucas lägenhet?
-Det lär dig snabbt. -Vad kan jag säga? Folk litar på mig.
Jag är professionell.
Lucas var nog fortfarande kär i Grace och Ryan visste det.
Jag är inte säker på att det handlar om Grace.
Lucas hemsöktes nog mer än att han hemsöker.
Frågan är vem eller vad som hemsökte honom?
Är det samma ande som hemsöker Ryan och Grace?
Borde vi ha handskar och ficklampor?
-Gör som du vill. -Behövs inte, de här gör susen.
Bensodiazepiner, en liten dos hjälper dig att somna.
En större dos hjälper mot ångest.
Dubbeldosering kan ta död på dig.
-Vad är det? -En familj, syster eller systerdotter.
Lucas är enda barnet.
-Herregud, Lucas. Herregud! -Grace, var tyst!
-Herregud! -Vad ska vi göra?
Vad? Vad är det?
De tre...
De dödade en man.
Spöket försöker säga att han blev mördad och inte Lucas.
Han berättade ingenting. Jag fick en syn på grund av fotot.
Jag vet ändå inte vem han är. Varför kommer han inte till mig?
Han väntar kanske på dig.
För att vara nån vars gåva är öronen så är du ingen bra lyssnare.
Eli?
Den innhöll inte bara foton.
Offret hade ID-kort här vilket Lucas förstörde ifall någon skulle hitta det.
Något låg länge i plastfickan.
Haylie sa något om en resa sista året i skolan, något hände.
-Och en oktoberfest i Cambridge. -Då har vi en bestämd helg.
Det, delar av ett namn och en adress. Han ser ut att ha barn med någon.
-Hans änka. Det är mitt nästa steg. -Vad sägs om jag tar det steget åt dig?
-Jag gör det om det hjälper. -Ja. Det skulle hjälpa mycket.
-Okej. -Okej.
-Nej, klockan är inte ens tre. -Jag måste hoppa in för Sully.
Jag måste och jag blir sen så stanna inte uppe och vänta.
-Vad står på? -Jag tänkte bara att vi kunde...
Om vi ska försöka bli gravida så måste vi ju...
-Ha sex! Det har vi ju redan? -Idag.
Jag har ägglossning, vår chans försvinner ikväll.
-Därför skolkar du från arbetet. -Vi kom ju överens om att försöka...
Ja, men måste vi shemalägga sexlivet och göra om garaget för att få barn?
Det är för mycket.
Du har rätt.
Jag vill ha dig, jag vill alltid ha dig men...
Vi har det redan stressigt. Låt oss inte tillföra mer, okej?
-Ja? Kan jag hjälpa dig? -Hej. Mitt namn är Eli James.
-Jag skulle ha ringt innan... -Ja?
-Jag är här för att... -Det stämmer. Du har sett henne.
Flickan växte upp utan pappa.
-För att...? -Säg att du har något som är deras.
-Jag är ledsen... -Säg det. Säg det nu.
-Jag... -Okej.
Jag har något som är ert. Eller något som var din mans.
-Raring, ser du till middagen? -Ja, visst.
Jag är på baksidan.
Jag förstår inte. Fotona fanns hemma hos din vän. Men varför?
Jag hoppades att du visste.
Jag känner ingen Lucas och Tims plånbok fanns på kroppen.
-Det här var allt som saknades. -Var inte det konstigt?
Jag hade ett litet barn och en död man.
Ett par foton var inte det jag prioriterade mest.
-Jag är ledsen. -Jag med.
Jag är ledsen att han dog ensam i mörkret och i ösregnet.
Rättsläkaren sa att han hade skadat en artär.
Det gick nog snabbt men definiera snabbt för Tim?
Vad berättade de om olyckan?
Bara det. Att det var en olycka.
Det fanns inga bromsmärken från något annat fordon, vägen var hal.
-Han bara åkte av. -Vem hittade honom?
En liten gammal dam som körde sin gamla lilla man till jobbet.
-Tänk att få vara dem. -Är du okej, mamma?
Raring, det är okej.
Hur fick din vän tag på de här om han inte...
...om han inte var där när han dog?
Du känner inte Lucas men känner du dem? De är äldre nu.
Nej.
-Vänta. Honom känner jag igen. -Det är Lucas.
-Nej, han sa han hette Mark. -Har du träffat honom? När?
Han kom hit några månader efter min mans död.
De hade jobbat ihop och han var skyldig Tim lite pengar.
Han verkade inte ha mycket men skickade det han kunde under åren.
Vänta. Under åren?
Emellanåt fick jag en check på 50 dollar eller några hundra.
Jag löste in dem.
Jag trodde han var en kompis som kände medlidande.
Vi behövde pengarna. Jag förstod inte att de var några slags...
...blodspengar.
Du skulle ha hört. Han lät så bitter.
Som ett stort stycke bitterhet på första bänk i min panna.
Lucas har nog varit hemsökt i flera år men varför inte Grace och Ryan?
-De var ju också där. -De kanske har varit det hela tiden?
-De kanske klarade av det bättre. -Nej. Det var nytt för Grace.
Hon var rädd. Hon frågade vad ett spöke skulle kunna göra.
Hon tror att det dödade hennes vän... och hon har precis insett att...
De står på tur.
Varför kan du inte köra tillbaka mig till stan ikväll?
Lucas avskedsstund är imorgon, de som inte kom till begravningen kommer.
-"Avskedsstund. " Jag hatar det ordet. -"Minnestjänst" lät ju gammeldags.
Finns det något jag kan säga nu som inte gör dig förbannad?
-Ja, du kan berätta sanningen. -Det kunde vi men gjorde det inte.
-Vi valde att gå vidare med våra liv. -Känner du inte det?
Han är med oss!
-Han var med Lucas hela tiden. -Grace, han dog för 10 år sedan, okej?
Löjligt! Galningar tror på spöken.
Ryan? Herregud.
Nej!
De kom in för en timme sedan.
Ryan var ganska illa tilltygad, de gör en helkroppsundersökning på honom.
Han hade tur. Grace fick blåmärken men hans sida tog den största smällen.
-Hur verkar hon må? -Jag har inte pratat med henne men...
-De sa att hon var skakad. -Grace...
Snälla, få honom att sluta.
Jag sparkade och skrek. En polis tog hans hand och drog den över rutan-
-för att visa att det bara var lera. Det var bara lera.
-Vet du vad jag trodde det var? -Blod?
-Ja. -Jag har också sett det.
Jag känner till mannen som dog för tio år sedan.
Så det var han hela tiden?
Hur dog han?
Vi var på en road trip. Vi skulle kolla in några college...
Ryan kände någon i Binghamton och han bjöd oss på en studentfest.
Vi skulle ha stannat där men vi lovade våra föräldrar att vi skulle åka hem.
Lucas var utsedd att köra men det slutade med att han var minst påverkad.
Och det var inte likt honom. Han var alltid så ansvarsfull.
Han var verkligen en bra kille.
Han körde sakta när mannen kom ifatt oss på motorcykel.
Han kör nästan in i skärmen.
-Vad gör han? -Han vill att du ska dra på.
Men vägen var så kurvig och det var så dimmigt...
Jag tror att killen bara blev förbannad och ville köra om oss.
-Är du okej, Lucas? -Ja, visst.
Sakta ner. Vi lär honom en läxa.
Kom igen! Vill du hänga med på fest?
Ryan! Ryan!
Såg ni?!
Herregud!
-Stanna i bilen. -Nej. -Snälla.
Han måste ha blivit avkastad.
Kom igen!
-Ryan. -Kom igen.
-Herrregud! Herregud! -Hans ben är nästan av.
-Herregud! -Grace, var tyst. Vad ska vi göra?
Vi kan inte göra något.
En telefon... En telefon, vi ringer 911.
Lucas, han är död. Och du är full. Vi är alla fulla.
-Jag är inte full. -Säg det till en alkotestmätare.
Ryan, vad säger du?
Det här har aldrig hänt.
Vi har inte kört på honom. Det finns inga bevis.
Det är hans eget fel!
Okej... vi berättar det för polisen.
Vill du att ditt liv också ska sluta på den här vägen?
Det vi gjorde hemsökte Lucas.
Och dig.
Du sa att du har känt det...
-En arg närvaro...? -Ja, ända sedan Lucas dog.
-Men inte före det? -Nej, men jag tänkte på det hela tiden.
Blodet...
Det var så mycket blod.
Jag tål inte se det.
Din rädsla för blod, pratade du om den med Lucas?
Ja. Han var den enda jag kunde prata med.
Lucas?
Du kan skippa blodet och berätta vad du vill. Jag vet att det är du.
Jag har aldrig sagt att jag var någon annan.
Nej, för du behövde inte det. Du lät deras samvete göra jobbet.
Ryans samvete i alla fall. Han gör vad som helst för att dölja det här.
Låt mig få hjälpa dig. Vi pratar med dem tillsammans.
De lyssnade inte då jag levde så varför skulle de lyssna nu?
Du kunde ha berättat sanningen när som helst, ingen hindrade dig.
Nej. Du har fel.
I åratal krävdes det bara ett enda ord - Grace.
Hur påverkar det här henne? Du älskar ju fortfarande henne.
Tror du inte att jag vet hur ofta ni träffas?
-Hur ofta ni pratar? -Lämna henne utanför.
Om du gör det här så tar du inte bara mig med dig. Grace var också där.
Jag kom inte för att be om lov den här gången.
Jag backade inte. Jag hade tagit mitt beslut.
-Hur tror du att det gick? -Berätta.
Kvällen som förstörde mitt liv gav honom allt...
Grace.
För att jag inte stod ut med mörkret mellan oss.
En karriär. Att en mans död driver en annan till att rädda liv.
Som om Ryan brydde sig om någon annan än sig själv.
Du måste sluta klandra honom för något du gjorde.
Jag vet vad jag gjorde på den där vägen...
Men jag gjorde inte det här. Jag tog inte livet av mig.
Jag var inte missbrukare.
Vems liv tror du skulle bli mycket bättre med mig borta?
Säger du att Ryan dödade dig?
Jag är ju död, eller hur?
-Eli? -Jag vet hur Ryan dödade sin vän.
Nu vet vi att Lucas gick på ganska tunga lyckopiller.
-Du menar antidepressiva. -Ja. De fanns i lägenheten men...
Han hade även recept på ganska tunga lugnande tabletter.
Det blir kontraindikationer vilket betyder en väldigt dålig kombination.
Han var tvungen att gå till två apotek och doktorer för att få dem.
-Hur vet du det? -Jag är doktor.
-Jag ringde ett par apotek i Hamilton. -Du är inte medicinsk doktor.
Inte heter jag dr Ryan Hellar heller men de visste inte ens det.
Så vi vet att han gav sin vän mediciner.
Hade han en aning om att kombinationen skulle döda honom?
Jag skulle ha bytt kläder. Det är ju killens minnesstund.
Det är en återträff med gamla vänner. Vi stannar inte så länge.
Du är inte ensam att våldgästa, kom.
...och på sitt eget vis så älskade han varje person här.
Det han helst skulle ha velat är att vi alla skulle gå vidare...
...att hitta sådant som han letade efter med de vi älskar.
Grace och jag gör det.
Vi ska gifta oss.
När jag säger att vi förlorat vår bestman så menar jag det bokstavligen.
Vi har alla gjort det. För Lucas.
För Lucas!
Tänker du göra något eller ska jag?
Vi borde gå ut och prata.
Jag vet vad Grace har berättat.
Det finns en preskriptionstid även för dåligt samvete.
Du ångrar säkert att du skrev ut medicinen som dödade din vän.
Du gav väl inte honom tabletterna?
Grace, han kom till mig, okej?
För att han ville berätta sanningen, berättade han det?
Ja. Han berättade om era planer.
Han ärvde lite pengar och ville spara dem till mannens dotter.
Han ville göra något gott och kanske få lite ro.
Men du kunde inte låta honom få det, du ville hellre se honom död.
Grace, vänta!
Tror du att du var den enda som brydde sig om honom?
Han var min bästa vän. Jag försökte bara göra allt okej.
Det är allt jag gjorde.
Grace, vårt misstag var att han körde bilen. Det var vårt fel.
Det är den stora hemligheten vi aldrig pratar om.
Vad hände den kvällen, Lucas? Jag tror att du vet.
Du var så ansvarsfull, en bra kille fram till...
...festen i Binghamton.
Han är här, inte sant?
Sedan sjunde klass var vi bästa vänner.
I skolan presenterade han tjejen han hade träffat under sommaren.
För varje dag som gick började jag känna mer för henne.
Inget hände förrän på den idiotiska studenfesten i slutet på vår road trip.
Vem var det?
Tack.
Senare försökte jag låtsas som om inget hade hänt.
Vi försökte alla det. Lucas visste det och därför så drack han.
Det var inte likt honom. Det var vårt fel. Vi gjorde det mot honom.
Att lämna mannen på vägen var inte för att skydda mig själv.
Jag skyddade oss alla.
Och när min bästa vän kom till mig helt förstörd tio år senare...
...försökte jag göra likadant igen. Jag försökte rädda honom.
Åtminstone så trodde jag det.
Jag kom inte för att be om lov den här gången.
Ryan, en man dog för att jag drack.
Vi lämnade honom där som om han var något djur.
För att jag sa det. Mannen var borta.
-Det fanns inget vi kunde göra. -Han hade fru och barn.
Jag kan inte leva så här längre.
Hur ska du kunna leva i en cell?
Som din vän ber jag dig att sluta plåga dig själv.
Gör jag inte det här så tror jag att jag kommer att dö.
Jag kan inte sluta tänka på det. Jag kan inte sova, inte tänka.
-Träffar du fortfarande din psykiater? -Jag är färdig med sånt.
Vad du än beslutar så står jag bakom dig.
Men ta inget beslut om du inte är klar i huvudet.
Du sa att du inte har sovit. Jag tänker ge dig något, okej?
Ge det ett par dagar.
-Det kan du väl göra? -Ja.
Ja sa att han inte skulle blanda tabletterna med något.
Jag svär. När jag fick reda på att han hade tagit en överdos...
Fråga honom. Snälla, Melinda.
Om Lucas är här fråga honom om det är sant.
Han sa det.
Men det var inte tabletterna. Det var tystnaden. Jag minns det nu.
Sent varje kväll. Jag hade inte sovit på länge.
Tabletterna min psykiater skrivit ut hjälpte inte, de gjorde ingenting.
Vad kunde en sömn- tablett göra för skada?
Jag vaknade igen. Det hade gått timmar sedan den första tabletten.
Varför sov jag inte?
Jag gick ut till bilen för att hämta hörlurar, jag hade grannar...
I nästa stund...
...står jag över min egen kropp.
Jag såg Grace. Hon såg så sorgsen ut, även innan hon hittade mig.
Jag var tvungen att få dem att förstå att sorgen inte försvinner.
Lucas har nog inte insett det själv men han försökte rädda er.
Från vad?
Att göra samma misstag som han.
Han var rädd att om ni höll er skuld hemlig så skulle det förstöra era liv.
På samma sätt det förstörde hans.
Lucas, jag är ledsen.
Vi är båda så ledsna.
Jag såg inte att det skedde.
Min flickvän...
Min bästa vän...
Gjorde du det? Du såg allt som hände på skolan.
Du var alltid så tyst.
Du tog in allt.
Frågar du mig?
Vilken skillnad tio år kan göra.
Det jag ser nu är att det var en olyckshändelse.
Kollapsen, din död, allt.
Du gjorde ett misstag.
Det är dags för dig att gå vidare och låta dina vänner göra detsamma.
Hej mrs Graber, här de två som jag berättade om.
Grace och Ryan.
Jag hoppas att hon kan förlåta dem.
De ska gå till myndigheterna och de tar sitt ansvar. Kanske det hjälper.
Jag tror inte att hon vill ha hämnd.
Hon vill nog veta hur det var för hennes man den sista stunden.
Kanske hon får tröst i att veta att han inte var ensam.
I alla dessa år har du hållit det inombords, för Grace, för bådas skull.
Det är allt jag har kunnat tänka på i hela mitt vuxna liv.
Nu kan du släppa taget.
Men vad händer nu?
Ljuset.
-Hur är det? -Jag vet inte.
-Skrämmer det inte dig? -Ljuset skrämmer mig inte.
Nej. Jag menar det okända.
Jag är precis som vem som helst, självklart är det skrämmande.
-Ja. -Det är okej att vara rädd.
Du tar väl hand om dem? Allihop?
Det ska jag.
Du är helt okej, Meloony Gordon. Låt ingen annan säga något annat.
-Hej. -Hej.
Vad gör du?
Jag tappade bort ditt papper så nu prövar jag mig fram.
Vi skulle ju vänta tills jag var gravid för då skulle vi ha nio månader på oss.
Ja, det var min plan.
Väldigt logisk men den verkade inte göra dig så glad.
Det är inte du.
Det är det jag gör.
Det är löjliga rädslor och oro, idiotiska saker spöken säger.
Som vad?
Vad?
Att det är ett pris jag måste betala.
För det jag gör, att jag är på ställen där jag inte hör hemma.
-Vad för ställen? -I det okända...
I döden.
Vet du, det är exakt därför gör vi det här. Ja, det här projektet, allt.
-Jag hade fel, du hade rätt. -Varför?
På grund av det du gör. Varje dag så tror du.
Vi borde tro att det som är rätt kommer att hända oavsett.
Vi fortsätter tills det händer.
-Och om det inte händer? -Då fortsätter vi lite mer.
Från vem har du lärt dig att vara så modig?
Vem tror du? Hon står ju här.